Казах ти, това е строителна площадка!
Кучи син.
Не ми пречи!
Бива си те.
Гимназистките са сложна работа.
Изчисляване на времето до машинната активация.
Остават 34 часа и 43 минути.
Ало? - Остават два дена до активацията.
Същото важи за останалия свят.
Ясно. Имам полет утре в 17 ч.
Звучи, сякаш отиваш на екскурзия.
Да, нещо такова.
С правителството ще се разходим на Марс.
Дали и там има горещи извори?
Свърши добра работа. - Слушаш ли...
Всеки гледа да отърве кожата.
Изглаждане
Какъв беше първият час?
Математика. Но май ще си учим сами.
Трябва да отменят часовете. - Сигурно.
Но какво ще правим тогава?
Може да отидем при Кана.
Отдавна отсъства.
Да я оставим на мира още малко.
Бунта, би ли сменил канала? - Няма смисъл.
Само повтарят филмите.
Како. - По-добре ли си?
Да. Излизам.
Къде? - На работа.
Можеше да си починеш.
Вече почти няма клиенти.
Казват, че скоро светът ще свърши.
Е, аз ще готвя соба докрай.
Заповядай.
Извинете за забавянето.
Чакай. Поръчах студена соба.
Но... Винаги обядвате тази.
Днес ми се яде студена.
Съжалявам, но...
Искам да остане същото. - Кое?
Както винаги.
Искам да се запази.
Всичко да си остане същото.
Да остане същото, а?
Ама че жега!
Не трябваше да ходя на училище.
Искаш ли да хапнем нещо? - Никъде не е отворено.
Сигурно.
Загубеняк. Голям мъж си, а се държиш като ученик.
Не съм нито едното. - Откога пушиш?
Не успях да спра. Какво те води насам?
Боли ме гърбът.
Остаряваш. - Не, извънземните не остаряват.
От години съм на деветнайсет.
Ще бъдеш ли и утре?
Бях на седемнайсет, когато изпуших първата си цигара.
Не съм си представял, че ще стана такъв.
Клетият ти. - Така е.
Добре.
Имам порив да изстрелвам фойерверки.
Но ако сме само двамата, няма да бъде забавно.
Най-добре да сме повече. - Да.
Имаш ли огънче?
Добре. Проверявам отсъстващите.
Голяма е. - Как изглежда?
Няма никого, разбира се.
Не е за вярване, че вървяхме чак дотук.
Краката ми ще паднат. И вонят.
Океанът е просторен, огромен и наглед спокоен.
Но как продължава текстът - не знам.
Звучи ужасно. - Сериозно, какво следваше?
Слънцето залезе, месец изгря.
Точно така! А после? - Няма повече.
Не, има още.
В друга страна искам да отлетя.
Ясно.
Петс! Чуваш ли ме? Приятно пътуване!
Радвам се, че те познавам!
Обичаме те! Пази се и не ни забравяй!
Чакай! Мосан! - Хайде, напред!
Блестящият океан остава изсечен в спомените ни.
Дните летяха, макар ние да не излитахме.
Отдавна го знаех.
Знаех го, но се преструвах, че не съм забелязала.
Мислех, че ако продължавам, всичко ще остане същото.
Но...
Какво?
Заминаха. - Какво ли е на Марс?
Сигурно е весело. - Не знам.
Ще ми се да бях отишла.
Аз наистина...
Наистина...
Ето къде сте!
Не е време да се излежаваш!
Харуко? - Какво става?
Ще обясня по-късно.
Време е.
Хайде, Рахару. Побързай!
Движи се! - Какво ще стане сега?
Не обичам лошия край. Двете с това момиче...
... ще ги взривим!
Ф Л К Л: АЛТЪРНАТИВ
Няколко часа по-рано
Ще летят? - Да, до Марс.
Не знам колко души ще се преместят.
Шансът е малък, но единственият начин...
Говориш за НО на Кана.
Кана Коумото има силата да унищожи огромна меха.
Все ми е едно по какъв начин...
Няма да позволя всичко да свърши така.
Да. Ще направим каквото можем.
Изведнъж реши да се правиш на готин.
Аз съм скучен човек, който се бори да оцелее.
Хубаво. Покажи ми как се бориш.
И така.
Време е да се разпищят.
Отправя се към училището!
Боже мой!
Какво мислиш? Унищожават града ви.
Само челото ти може да ги спре.
Или ще мълчиш и ще гледаш?
Няма как нещата да останат същите.
Дълбоко в себе си знаеш, че е невъзможно.
Градът и околностите му се променят.
Остаряваме. Важните неща изчезват.
Но защо не посрещнеш промените със същата усмивка?
Какво да правя? - Не знам.
Не съм на твое място.
Кана. - Ще се биеш ли с онова нещо?
Готова е.
Слушайте! Обичам приятелите си!
Защо крещи? - И не само приятелите!
Обичам всички!
Браво. Кажи им как се чувстваш.
Появи се. Но няма да стане като предишния...
Ще бъде забавно.
Числено превъзходство с 30 на 1! Да изравним резултата.
Хайде, не се размотавай!
Бързо, разбий ги!
Обичам всички ви!
Важни сте.
Обичам да прекарвам времето с вас. Защото обичам...
Все повтарям, че обичам...
Нямам мечти. Не знам каква искам да бъда!
Не знам какво крие бъдещето.
Исках всичко да си остане същото.
Не исках да повярвам, че може да настъпи край.
Знаех, че няма да продължи вечно.
Но не исках... да повярвам.
Но това не означава...
Аз... не се изразявам добре.
Защо?
Стига! Още ли се притесняваш какво ще кажат другите?
Изкрещи! На седемнайсет си!
Екзотичната реакция! - Какво е това?
Страхотна е!
Винаги съм била самотна.
Копнеех да имам приятели.
Не исках да бъда сама.
Боях се, че няма да ме харесат.
Винаги внимавах какво мислят другите за мен...
Правех неща, които не искат.
Но се нуждаех от тях.
Карах се с любимите си хора, защото не бях честна.
Постоянно влизах в роля! Беше досадно!
Вече си го признавам.
Вече не ме е страх, че няма да ме харесат!
Летим! - Отслабвам ли?
Това е антигравитация!
Защо, Петс? Защо си тръгна?
Повече няма да те видя!
Не се сдобрихме и не се сбогувахме!
Какво е това? - Огромно е!
Ето я. Чистата събирателна точка.
Силата надхвърля изчисленията ни.
С това темпо времепространството ще се срине!
Съжалявам! Но искам да ти благодаря, Петс.
Нека да ти кажа "сбогом"!
Хайде. Приятелки сме, нали?!
Толкова съм тъжна, Петс!
Много, много тъжна...
Но...
Въпреки това тук ми харесва.
Затова ще остана.
Хей, Петс!
Обичам те!
Чао, тръгвам. - Лек ден!
Всеки ден тече в розово.
Твърде ярко за мигрената
и за подпухналите ми от плач очи,
но познатата гледка изглежда някак нова.
Дори утре да събира вчерашните дни,
напукани и завързани... В този град... Ще го направя...
Здравей, Кана. - Добро утро!
Превод МАРТИНА НЕДЕЛЧЕВА
Епизодът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО